To je zgodba o epski pustolovščini...
Zgodba o kozmični radovednosti, pogumu in vztrajnosti...
Zgodba o tem, kako je Evropa šla na jug, da bi raziskovala zvezde.
Gremo na jug.
Dobrodošli na ESO, Evropskem južnem observatoriju.
Star je že 50 let, vendar bolj aktiven kot kadarkoli.
ESO je portal Evrope do zvezd.
Tukaj astronomi iz petnajstih držav
z združenimi močmi rešujejo skrivnosti vesolja.
Kako?
Z gradnjo največjih teleskopov na Zemlji.
Z izdelavo občutljivih kamer in inštrumentov.
S pregledovanjem neba.
Pri svojem delu so opazovali bližnje in oddaljene objekte,
od kometov, ki potujejo preko Sončevega sistema,
do oddaljenih galaksij na robu prostora in časa,
in nam tako posredovali svež in nov vpogled na vesolje.
Vesolje polno globokih nedoumljivosti in nevidnih skrivnosti.
In osupljivih lepot.
Iz oddaljenih vrhov v Čilu
evropski astronomi dosegajo zvezde.
Vendar zakaj Čile?
Zakaj so se astronomi odločili, da gredo na jug?
Evropski južni observatorij ima svoj glavni center v Garchingu, v Nemčiji.
Vendar lahko iz Evrope opazujemo le del neba.
Za dopolnitev moramo potovati na jug.
Zemljevidi južnega neba so več stoletij prikazovali velike praznine -
nebesno Neznano Zemljo (Terra Incognita).
1595.
Nizozemski trgovci so prvič pluli proti vzhodnim Indijam.
Ponoči sta pomorščaka Pieter Keyser in Frederik de Houtman
izmerila pozicijo več kot 130 zvezd na južnem nebu.
Kmalu so nebesne krogle in zemljevidi prikazovali dvanajst novih ozvezdij,
ki jih ni pred tem videl nihče v Evropi.
Angleži so bili prvi, ki so zgradili stalno astronomsko oporišče
na južni polobli.
Kraljevi observatorij na Rtu dobre nade so ustanovili leta 1820.
Malo kasneje je John Herschel zgradil svoj osebni privatni observatorij
v bližini znane južnoafriške Mizaste gore.
Kakšen pogled!
Temno nebo. Svetle kopice in zvezdni plini visoko nad glavo.
Ni čudno, da so observatoriji Harvard, Yale in Leiden
sledili s svojimi južnimi postojankami.
Vendar je raziskovanje južnega neba
še vedno potrebovalo veliko poguma, strasti in vztrajnosti.
Pred petdesetimi leti
je bila večina večjih teleskopov severno od ekvatorja.
Torej zakaj je južno nebo tako pomembno?
Najprej zato, ker ni bilo zabeleženo na zemljevidih.
Celotnega neba iz Evrope enostavno ne moremo videti.
Izrazit primer je središče naše domače galaksije.
S težavo jo vidimo iz severne poloble,
na jugu pa se razteza nad našimi glvami.
Tu sta tudi Magellanova oblaka -
dve manjši galaksiji, sopotnici naše galaksije.
Nevidni s severa, vendar izjemno opazni, ko se nahajamo južno od ekvatorja.
In končno
Evropske astronome je oviralo svetlobno onesnaženje in slabo vreme.
Z odhodom na jug so rešili večino svojih težav.
Vožnja z ladjo na Nizozemskem, v juniju leta 1953.
Tu, na krovu IJsselmeer,
sta nemško-ameriški astronom Walter Baade
in nizozemski astronom Jan Oort
razložila kolegom svoj načrt za Evropski observatorij
na južni polobli.
Nobena izmed evropskih držav ni mogla posamično tekmovati z ZDA.
Skupaj pa bi lahko.
Sedem mesecev kasneje se je dvanajst astronomov iz šestih držav združilo tukaj,
v državni senatni zbornici na Leidenski Univerzi.
Podpisali so izjavo,
kjer so navedli svojo željo, da bi ustanovili Evropski observatorij v Južni Afriki.
To je tlakovalo pot za nastanek ESO.
Vendar, počakajte!... Južna Afrika?
Seveda je bilo smiselno.
V Južni Afriki se je nahajal Observatorij Rta dobre nade in po letu 1909
tudi observatorij Transvaal v Johannesburgu.
Leidenski observatorij je imel svojo južno postajo v Hartebeespoortu.
Leta 1955
so astronomi sestavili testno opremo, da bi našli naboljšo točko za večji teleskop.
Zeekoegat v Great Karoo. Ali Tafelkopje, v Bloemfonteinu.
Vendar vreme ni bilo prav nič ugodno.
Okrog leta 1960 se je pozornost obrnila na skalnato pokrajno na severu Čila.
Tudi ameriški astronomi so tukaj načrtovali
svoj observatorij na južni polobli.
Težke ekspedicije s konji so razkrile veliko boljše pogoje kot v Južni Afriki.
Kocka je padla leta 1963. To bo Čile.
Šest mesecev kasneje je bil izbran Cerro La Silla
kot bodoče mesto, kjer bo stal Evropski južni observatorij.
ESO ni bil več samo oddaljene sanje.
Končno je pet evropskih držav podpisalo dogovor za ESO dne 5. oktobra 1962 -
to je uradni rojstni dan Evropskega južnega observatorija.
Belgija, Nemčija, Francija, Nizozemska in Švedska
so bile odločene, da skupaj dosežejo južne zvezde.
La Sillo in okolico so odkupili od Čilske vlade.
Cesta je bila zgrajena na sredi puste pokrajine.
ESOjev prvi teleskop je svojo obliko dobil v tovarni jekla v Rotterdamu.
In decembra 1966
je Evropski južni observatorij odprl svoje prvo oko v nebo.
Evropa se je vkrcala na veličastno potovanje k odkritju kozmosa.