Dette er ESOcast!
Med banebrydende videnskab og livet bag kulisserne i ESO,
det Europæiske Syd Observatorium,
udforsker vi den ultimative grænse med vores vært Dr. J alias Dr. Joe Liske.
Hej og velkommen til denne særudgave af ESOcast.
Op til ESOs 50 års jubilæum i oktober 2012
vil vi vise otte særlige indslag,
som portrætterer ESOs første 50 år med at udforske den sydlige himmel.
Dette er historien om et episk eventyr…
en historie om kosmisk nysgerrighed, mod og udholdenhed…
historien om, hvordan Europa tog sydpå for at udforske stjernerne.
På vej sydpå
Velkommen til ESO, det Europæiske Syd Observatorium.
Halvtreds år gammelt, men mere aktivt end nogensinde før.
ESO er Europas portal til stjernerne.
Her samarbejder astronomer fra femten lande,
for at afsløre universets hemmeligheder.
Hvordan?
Ved at bygge de største teleskoper på Jorden.
Designe følsomme kameraer og instrumenter.
Granske himlen.
De har kigget på objekter nær og fjern,
fra kometer, der krydser gennem Solsystemet,
til fjerne galakser ved den yderste kant af rum og tid,
og har givet os ny indsigt og enestående billeder af universet.
Et univers med dybe mysterier og skjulte hemmeligheder.
Og overvældende skønhed.
Fra afsides bjergtoppe i Chile,
rækker europæiske astronomer ud efter stjernerne.
Men hvorfor Chile?
Hvorfor tog astronomerne sydpå?
Det Europæiske Syd Observatorium har sit hovedkvarter i Garching, Tyskland.
Men fra Europa, er kun en del af himlen synlig.
For at udfylde hullerne, er du nødt til at rejse sydpå.
I mange århundreder viste kort over den sydlige himmel store tomme områder –
himlens Terra Incognita.
1595.
For første gang satte hollandske handlende sejl mod Ostindien.
Om natten målte navigatørerne Pieter Keyser og Frederik de Houtman
positionen af mere end 130 stjerner på den sydlige himmel.
Snart viste himmelglobusser og kort tolv nye stjernebilleder,
som aldrig før var blevet set af en europæer.
Briterne var de første til at bygge en permanent astronomisk forpost
på den sydlige halvkugle.
Royal Observatory ved Kap Det Gode Håb blev grundlagt i 1820.
Ikke meget senere, byggede John Herschel sit eget private observatorium,
tæt på Sydafrikas berømte Table Mountain.
Sikke en udsigt!
Mørk himmel. Klare hobe og skyer af stjerner højt over hovedet.
Ikke mærkeligt, at Harvard-, Yale- og Leiden-observatorierne
fulgte efter med deres egne stationer sydpå.
Men udforskningen af den sydlige himmel
krævede stadig masser af mod, lidenskab og udholdenhed.
Indtil for halvtreds år siden,
var næsten alle store teleskoper placeret nord for ækvator.
Så hvorfor er sydhimlen så vigtig?
Først og fremmest fordi området stort set var uudforsket.
Du kan bare ikke se hele himlen fra Europa.
Et tydeligt eksempel er centrum af Mælkevejen, vores galakse.
Det kan med nød og næppe ses fra den nordlige halvkugle,
men fra den sydlige, ses det højt over hovedet.
Og så er der de Magellanske Skyer –
to små galakser, der ledsager Mælkevejen.
De er usynlige fra nord, men meget iøjnefaldende, når du er syd for ækvator.
Og endelig,
var europæiske astronomer generet af lysforurening og dårligt vejr.
Ved at tage sydpå ville de fleste af deres problemer være løst.
En naturskøn sejltur i Holland, juni 1953.
Det var her, på Ijsselmeer,
at den tysk/amerikanske astronom Walter Baade
og den hollandske astronom Jan Oort
fortalte deres kolleger om deres plan for et europæisk observatorium
på den sydlige halvkugle.
Enkeltvis kunne intet europæisk land konkurrere med USA.
Men sammen, kunne de måske.
Syv måneder senere, samledes tolv astronomer fra seks lande her,
i det statelige Senate Room på universitetet i Leiden.
De underskrev en erklæring,
der udtrykte deres ønske om at etablere et europæisk observatorium i Sydafrika.
Dette banede vejen for ESOs fødsel.
Men vendt lidt! ... Sydafrika?
Tja, det gav selvfølgelig mening.
Sydafrika havde allerede Cape-observatoriet og efter 1909
Transvaal-observatoriet i Johannesburg.
Leiden-observatoriet havde sin egen station sydpå i Hartebeespoort.
I 1955,
opstillede astronomer testudstyr for at finde det bedst mulige sted for et stort teleskop.
Zeekoegat i Great Karoo. Eller Tafelkopje i Bloemfontein.
Men vejret var ikke videre gunstigt.
Omkring 1960 skiftede fokus til det barske landskab i det nordlige Chile.
Amerikanske astronomer planlage også
deres eget observatorium på den sydlige halvkugle her.
Barske ekspeditioner på hesteryg afslørede langt bedre forhold end i Sydafrika.
I 1963 blev terningerne kastet. Det blev Chile.
Seks måneder senere blev Cerro La Silla udpeget,
til det fremtidige sted for det Europæiske Syd Observatorium.
ESO var ikke længere en fjern drøm.
I sidste ende underskrev fem europæiske lande ESO-konventionen, den 5. oktober 1962 -
den officielle fødselsdag for det Europæiske Syd Observatorium.
Belgien, Tyskland, Frankrig, Holland og Sverige
var fast besluttet på i fællesskab at nå de sydlige stjerner.
La Silla og dets omgivelser blev købt af den chilenske regering.
En vej blev bygget i midten af ingenting.
ESOs første teleskop tog form på en stålfabrik i Rotterdam.
Og i december 1966,
åbnede det Europæiske Syd Observatorium sit første øje mod himlen.
Europa havde indledt en storslået rejse mod kosmiske opdagelser.
Dette er Dr. J, der afslutter denne særlige episode af ESOcast.
Tag med mig igen næste gang på et andet kosmisk eventyr.
ESOcast er produceret af ESO,
det Europæiske Syd Observatorium.
ESO, det Europæiske Syd Observatorium,
er den mest fremtrædende mellemstatslige videnskabelige og teknologiske organisation indenfor astronomi,
der designer, opfører og driver verdens mest avancerede jordbaserede teleskoper.
Transskription af ESO; oversættelse af Tycho Brahe Planetarium.
Nu hvor du har styr på ESO,
så rejs ”ud af denne verden” med Hubble.
Hubblecast viser de nyeste opdagelser
fra verdens mest anerkendte og værdsatte rumobservatorium,
NASA/ESAs Rumteleskop Hubble.