Teleskopy ESO se využívají k pátrání po náznacích magnetických polí vzdálených hvězd
a dokonce i k mapování skvrn na jejich povrchu.
Díky těmto informacím začínáme odhalovat, proč se tolik hvězd, Slunce nevyjímaje, chová jako magnet
a jaké z toho plynou důsledky pro život na Zemi nebo jinde ve vesmíru.
Sledujete ESOcast! Špičková věda a život v zákulisí ESO, Evropské jižní observatoře.
Před více než čtyřmi stoletími si Galileo Galilei jako jeden z prvních astronomů
všiml, že se na povrchu Slunce objevují tmavé "kazy", kterým dnes říkáme sluneční skvrny.
Na co Galileo nepřišel byla skutečnost, že tyto tmavé skvrny jsou projevem slunečního magnetismu.
Skvrny jsou tmavé, protože se nacházejí v místech, kde silné magnetické pole
omezuje přenos tepla z nitra Slunce k povrchu.
Díky tomu jsou tyto oblasti mnohem chladnější a tudíž vypadají tmavší
než zářící sluneční povrch v jejich okolí.
Když se vytvoří skvrna, magnetické pole nabývá na intenzitě a složitosti
a stále více se zaplétá.
V případě některých skvrn se nakonec magnetické siločárny přetrhnou
a nahromaděná energie se v krátkém okamžiku uvolní jako prudký a jasný záblesk.
Tato energie pak vystřeluje do prostoru sluneční bouře a erupce.
Pokud míří k Zemi, přichází k nám jako proud nabitých částic
a je většinou odkloněna vlastním magnetickým polem naší planety.
Některé nabité částice ale pronikají až k Zemi a vytvářejí krásné polární záře
v severních a jižních polárních oblastech.
Tato krása ale může být nebezpečná.
Jsou-li sluneční bouře dost silné, mohou vyvolat geomagnetické bouře
schopné ničit satelity, narušovat telekomunikace a dokonce i elektrickou rozvodnou síť.
V naší technologické době je to dostatečný důvod, proč studovat sluneční magnetismus.
Slunce svým magnetismem není nijak výjimečné.
Většina hvězd v naší Galaxii má nějaký druh magnetického pole.
Ačkoli procesu, kterým se magnetické pole naší hvězdy vytváří ještě zcela nerozumíme,
předpokládáme, že jiné slunci podobné hvězdy se chovají podobně.
Avšak procesy, které pohánějí magnetismus vzdálených hvězd jiných tříd,
třeba mnohem hmotnějších a žhavějších než Slunce, mohou být hodně odlišné.
Co ale víme jistě je to, že sluneční erupce a bouře mohou mít vážný vliv na pozemský život.
Měření magnetických vlastností hvězd může astronomům pomoci určit
jsou li na případné planetě obíhající okolo hvězdy podmínky příznivé pro život.
Magnetické pole hvězd můžeme měřit pomocí tzv. Zeemanova jevu.
Chemické prvky vytvářejí ve spektru hvězdy tenké tmavé absorpční čáry.
Za přítomnosti magnetického pole se tyto čáry rozštěpí do trojic nebo ještě početnějších skupin.
Toto rozštěpení mohou astronomové měřit a využít k zjištění intenzity magnetického pole.
Zeemanův jev má ještě doprovodný efekt - světlo se současně polarizuje.
Polarizovaný signál je pro astronomy klíčovou stopou
vedoucí k odhalení magnetického pole hvězdy.
Detektory teleskopů ESO, jako například FORS na VLT,
jsou schopny zjistit polarizaci.
Představují tak účinné nástroje k měření hvězdných magnetických polí.
Dalším takovým přístrojem je HARPS - High Accuracy Radial velocity Planet Searcher.
Nachází se na observatoři ESO La Silla v Chile.
HARPS s velkou přesností měří tzv. Dopplerův posuv spektrálních čar,
aby pátral po sotva znatelných stopách exoplanet.
HARPS ale může měřit také polarizaci spektrálních čar a detekovat magnetická pole hvězd.
U některých hvězd dokáže tento spektrograf měřit tisíce spektrálních čar současně
a díky tomu odhalí známky i těch nejslabších magnetických polí.
Pokud vědci pozorují některou hvězdu vícekrát za jednu její otočku,
mohou díky měření polarizace vytvořit
mapu okamžitého rozložení skvrn svázaných s magnetismem vzdálené hvězdy.
Vytvořit takový obraz velkým dalekohledem přímo zůstává nemožné,
protože téměř všechny hvězdy jsou prostě příliš daleko, takže je vidíme jen jako svítící body.
Avšak díky obrovskému množství informací, které přináší polarizovaný signál
se o magnetických polích hvězd můžeme dozvědět spoustu věcí.
A také získat cenná data, jež by jinak zůstala skrytá.
Astronomové zjistili, že většina hvězd má magnetická pole, ale vzájemně velmi odlišná.
Na jejich vytváření a udržování se proto musí podílet různé procesy.
Nyní také víme, že tato magnetická pole mají velký vliv na to, jak se hvězdy chovají během svého vývoje a života.
Hrají důležitou roli ve složitém procesu vzniku hvězd.
A na opačném konci hvězdného života hrají zásadní roli vysvětlující
podivné chování záblesků záření gama, pulsarů a největších extrémů v podobě magnetarů.
Astronomové teď nedočkavě zkoumají magnetická pole hvězd,
aby posoudili jejich vliv na obyvatelnost kamenných planet, jež okolo nich obíhají.
Magnetická pole hvězd mohou do značné míry ovlivnit množství radiace, jíž je vystaven povrch planety.
Intenzivní hvězdné erupce produkují ultrafialové záření, které je nebezpečné
většině forem života - primitivních i pokročilých.
Magnetismus se projevuje všude ve vesmíru.
Na zemském povrchu, stejně jako u nejvzdálenějších vybuchujících hvězd.
Měření polarizace pomáhá astronomům pochopit
magnetické vlastnosti naší vlastní hvězdy i ostatních hvězd ve vesmíru.
Text titulků ESO; překlad Jan Veselý, Hvězdárna a planetárium v Hradci Králové