Acum douăzeci și cinci de ani nu fusese detectată nici măcar o singură planetă în afara Sistemului Solar.
Dar, remarcabil, acum știm cu miile iar pe multe, surprinzător, le-am studiat în detaliu.
Observatoarele ESO din Chile au fost în prima linie a acestei fabuloase expansiuni a cunoașterii.
Iar instrumentele lor de ultimă generație continuă să descopere
și să studieze diversitatea extraordinară a exoplanetelor.
Acesta este ESOcast! Informaţii ştiinţifice de ultimă oră şi viața din spatele scenei la ESO, Observatorul Sudic European.
Privind cerul înstelat, oamenii s-au întrebat de-a lungul istoriei dacă există planete
- și mai ales planete care poartă viață - dincolo de Sistemul Solar.
Astronomii și-au pus și ei aceste întrebări alături de multe altele.
Sunt planetele ceva obișnuit? Sau ceva rar?
Sunt ele asemănătoare celor din Sistemul Solar, sau total diferite?
Frustrant, până de curând,
tehnicile de observare nu erau suficient de avansate pentru a putea răspunde oricăreia dintre aceste întrebări.
Dar în 1995, asta s-a schimbat peste noapte.
A fost detectată prima exoplanetă orbitând o stea asemănătoare Soarelui.
Monumentala descoperire a fost făcută de astronomii Michel Mayor și Didier Queloz, din Geneva,
în jurul stelei 51 Pegasi.
Exoplaneta, denumită 51 Pegasi b, are aproximativ jumătate din masa lui Jupiter
și se rotește în jurul stelei mamă în puțin mai mult de patru zile terestre.
Dar acesta a fost numai începutul.
Firicelul descoperirilor inițiale s-a transformat în potop.
Mii de exoplanete au fost detectate de atunci, într-o imensă varietate de dimensiuni și orbite.
Multe dintre aceste descoperiri au fost făcute de către observatoarele ESO din Chile.
Dar vânătoarea de exoplanete este una dificilă.
Aceste lumi extraterestre se ascund în întuneric, oferind puțin sau deloc din propria lumină.
Orice lumină pe care o emit este copleșită de strălucirea covârșitoare a propriei stele mamă.
Totuși, se pot folosi metode avansate de observație pentru identificarea acestor exoplanete evazive.
Atracția gravitațională slabă a unei exoplanete pe orbită provoacă o mișcare în zigzag a stelei mamă.
Această mișcare infimă determină o mică schimbare în spectrul stelei,
pe care spectrografe extrem de sensibile, precum HARPS al ESO, o poate detecta prin urmărirea vitezei radiale.
HARPS, instalat pe telescopul ESO de 3,6 metri de la Observatorul La Silla,
este cel mai important vânător de exoplanete din lume.
Este cel mai de succes detector de exoplanete cu masă scăzută actual.
În 2010, instrumentul a descoperit cel mai bogat sistem planetar de până acum.
Sistemul, situat la peste 120 de ani-lumină distanță în jurul stelei HD 10180 asemănătoare Soarelui,
conține cel puțin cinci exoplanete.
Există și dovezi sâcâitoare cum că ar mai fi prezente încă două planete în acest sistem,
dintre care una ar avea cea mai mică masă găsită vreodată.
Tranzitele planetare pot fi utilizate de către astronomi și pentru a detecta indirect lumi îndepărtate.
Când o exoplanetă trece prin fața propriei stele mamă - cum se vede de pe Pământ -
blochează percepției noastre o mică parte din lumina stelei.
Aceasta creează o diminuare a luminozității stelei, ce poate fi măsurată.
Pe lângă determinarea dimensiunii unei exoplanete,
tranzitele planetare pot dezvălui și compoziția atmosferei unei exoplanete.
Atmosfera din jurul unei exoplanete super-Pământ
a fost analizată pentru prima dată de către astronomi cu ajutorul Very Large Telescope.
Planeta, cunoscută ca GJ 1214b,
a fost studiată când a trecut prin fața propriei stele mamă și lumina acesteia a trecut prin atmosfera planetei.
Această lumină stelară a dezvăluit că atmosfera planetei este formată ori din apă sub formă de abur,
ori este dominată de nori denși sau ceață.
Observarea directă a unei exoplanete este o realizare monumentală, dar una realizată pentru prima dată de ESO.
Very Large Telescope a realizat în premieră o imagine a unei planete din afara Sistemului Solar.
2M1207b este de cinci ori mai masivă decât Jupiter.
Aceasta orbiteaza o stea „eșuată” - o pitică cenușie - la o distanță de 55 de ori mai mare decât cea de la Pământ la Soare.
Telescoapele ESO sunt echipate cu instrumente de ultimă generație,
dar pentru a rămâne în prima linie a cercetării exoplanetelor,
ESO a comandat recent două noi instrumente pentru VLT.
SPHERE este capabil de a găsi și de a studia planete vagi mascate de strălucirea stelelor gazdă.
Iar în viitorul apropiat, spectrograful ESPRESSO va ajunge la VLT, unde va depăși HARPS.
European Extremely Large Telescope, care este în construcție la această dată în Chile,
va duce chiar mai departe vânătoarea de exoplanete.
Odată operațional, acest telescop de 39 de metri va putea detecta planete asemănătoare Pământului
și, eventual, dovezi de biosfere extraterestre.
Căutarea de planete în afara Sistemului Solar constituie un element-cheie a ceea ce poate este
cea mai mare întrebare: există viață și în altă parte în Univers?
În ultimii 20 de ani, cunoștințele noastre despre exoplanete au avansat dramatic.
Dar căutarea planetelor asemănătoare Pământului și a celor ce găzduiesc viață
rămâne una dintre cele importante frontiere ale astronomiei.
Suntem singuri? Nu știm, dar răspunsul este aproape la îndemână.
Transcrierea: ESO; Traducerea: Daniela H.S.