"Svatojánská noc" v chilské poušti Atacama.
Stmívá se a teleskopy observatoří ESO právě začínají pozorování.
Náhle se však v dáli objeví podivný úkaz.
Co to může být?
Podívejme se na to blíže!
Sledujete ESOcast!
Špičková věda a život v zákulisí ESO, Evropské jižní observatoře.
Je 20. ledna 2015 a Petr Horálek, fotografický ambasador ESO,
fotografuje nádheru Mléčné dráhy nad observatoří La Silla.
Náhle se nad horizontem z ničeho nic objeví série krátkých záblesků červeného světla.
Nad severní Argentinou, 600 kilometrů od La Silla, ve stejnou chvíli
zuří celý roj intenzivních bouřek.
Petr zaměřuje svůj fotoaparát na světelné záblesky
a fotí tyto vzácné zvláštní útvary známé jako rudí skřítci.
Patří k nemnoha lidem, kteří tento jev dokázali úspěšně zaznamenat.
Současně je to poprvé, co se jej podařilo zachytit z velké astronomické observatoře.
O týden později vyráží Petr dále na sever, fotografovat oblohu na observatoři Paranal.
Jen pár hodin před rozedněním
se stal znovu svědkem vzplanutí těchto podivných záblesků nad Andami.
Z Petrova pohledu to vypadalo, jako by přicházely z právě vycházející centrální oblasti Mléčné dráhy.
Ve skutečnosti měly svůj původ v dalším obrovském souboru bouřek nad Argentinou,
více než 600 kilometrů od Paranalu.
Bouře jsou tak silné, že Petr může pozorovat a zdokumentovat i další projev jejich aktivity.
Vysoko v atmosféře tyto bouře vyvolávají atmosférické gravitační vlny
a vytvářejí nazelenalé zvlněné vrstvy světelného záření atmosféry.
Ale co jsou zač ti podivní světelní duchové?
Při bouřkách představuje většina výbojů mezi mraky a zemí tzv. negativní blesky,
které přenášejí k zemi ze vzduchu záporný náboj.
Přibližně pět procent výbojů ale zastupují pozitivní blesky,
které přenášejí z bouřkových oblaků k zemi kladný náboj.
Uvolňují až desetkrát více energie než negativní blesky
a díky tomu se zřejmě na scéně v zemské atmosféře objevují rudí skřítci.
Rudí skřítci jsou projevem složitých elektrických procesů vysoko v atmosféře.
Tančí na tmavé noční obloze a vypadají
jako červené bytosti tvořené světelnými kapkami, obláčky a chapadly.
Neobvyklé záblesky vznikají ve výškách přes 90 kilometrů
a jejich typický červený odstín pochází od excitovaných atomů a molekul dusíku v atmosféře.
Teoreticky rudé skřítky předpověděl už v roce 1925
skotský fyzik Charles Wilson.
Avšak teprve v roce 1989 se je vědcům z Minnesotské univerzity
podařilo poprvé zachytit na fotografický film při snímkování polárních září.
A jen o pár let později Compton, vesmírná observatoř NASA,
objevila záblesky záření gama vznikající nad silnými bouřemi.
Ty jsou dalšími projevy bouřkové aktivity v nižších vrstvách atmosféry.
Astronauti mají z oběžné dráhy skvělý výhled na zemi,
a také jim se podařilo skřítky vyfotografovat digitálním fotoaparátem.
Z vesmíru je vidět, že se skřítci objevují krátce po úderu blesku.
Na tomto snímku je z oběžné dráhy současně zachycen blesk a s ním spojený skřítek.
Existuje řada různých druhů záblesků vznikajících vysoko v zemské atmosféře.
Obvykle se shrnují do kategorie nadoblačných blesků.
Vědci se dokonce domnívají, že k podobným jevům by mohlo docházet i na jiných planetách Sluneční soustavy.
Rudí skřítci by mohli být nejfotografovanějšími nadoblačnými bleskovými jevy v zemské atmosféře,
ale na fotografických snímcích se jeví jako poměrně tmavé.
Čas a místo jejich objevení na obloze navíc nelze předpovědět.
Víme, že se objevují nad rozsáhlými a mocnými bouřkami,
ale jen na zlomky sekund.
Tyto okolnosti způsobují, že je obtížné je zachytit a zkoumat.
Rudí skřítci zůstávají záhadou
a pro vědce má velkou cenu jakýkoli další snímek, na němž se zaznamenají tyto prchavé přeludy
tančící nad vrcholy bouří.
Díky ESO teď přibyl malý dílek k řešení této atmosférické hádanky.
Text titulků ESO; překlad Jan Veselý