Це розповідь про легендарну пригоду...
Історія про космічну цікавість, мужність та стійкість...
Історія про те, як Європа попрямувала на південь, щоб досліджувати зорі.
Йдемо на Південь
Запрошуємо до ESO - Європейської Південної Обсерваторії
Їй пятьдесят років, але вона енергійна як ніколи.
ESO є європейським порталом до зірок.
Тут астрономи п’ятнадцяти країн світу
поєднали свої зусилля для пошуків розгадок таємниць Всесвіту.
Як?
Через будівництво найбільших телескопів на землі.
Через конструювання чутливих камер та інструментів.
Прискіпливо вивчаючи небо.
Їх роботою було спостереження близьких та далеких об’єктів,
від комет, котрі перетинають Сонячну систему,
до далеких галактик на околицях простору на часу,
що дало нам свіжий та безпрецендентний погляд на Всесвіт.
Всесвіт глибоких таємниць, прихованих секретів
та шаленої краси.
Із далеких гірських вершин Чилі
європейські астрономи торкаються до зірок.
Але чому Чилі?
Що змусило астрономів прямувати на Південь?
Європейська Південна Обсерваторія має штаб-квартиру у Гархінзі, в Німеччині.
Але із Європи можна побачити тільки частину неба.
Щоб заповнити пробіл, вам потрібно переміститися на південь.
Протягом багатьох століть, зоряні мапи південного неба мали величезні білі плями –
така собі небесна Terra Incognita.
Рік 1595.
Вперше голландські купці попливли в Східну Індію.
Уночі навігатори Пітер Кейзер та Фредерік де Хоутман
виміряли положення більше ніж 130 зірок південного неба.
Незабаром зоряні глобуси та мапи показували дванадцять нових сузір’їв,
ні одне із котрих досі не було бачене ніким із європейців.
Британці були першими, хто побудував перший постійний астрономічний аванпост
у південній півкулі.
Королівську обсерваторію на мисі Доброї Надії було зведено в 1820.
Трохи згодов Джон Гершель побудував свою приватну обсерваторію
в Африці неподалік від знаменитої Столової Гори.
Як чудово!
Темне небо. Яскраві скупчення та хмари зірок над головою.
Не дивно, що Гарвардська, Йельська та Лейденська обсерваторії
поповнились своїми південними спостережними пунктами.
Але дослідження південного неба
і далі потребували багато мужності, пристрасті та стійкості.
Іще п’ятдесят років тому,
майже всі великі телескопи знаходились на північ від екватору.
Та чому південне небо настільки важливе?
Перш за все тому, що воно було вельми незвіданою територією.
Ви не можете побачити все небо із Європи.
Найкращий приклад - центр Чумацького Шляху, нашої галактики.
Його важко спостерігати із північної півкулі,
а в південній він перебуває високо над головою.
Там також є Магелланові Хмари –
дві малих галактики-сусідки Чумацького Шляху.
Невидимі на півночі, але дуже помітні, коли ви перебуваєте південніше від екватору.
В кінці кінців,
європейським астрономам дуже заважали вуличне освітлення та погана погода.
Переміщення на південь вирішило б більшість цих проблем.
Подорож на прогулянковому судні в Голландії, червень 1953.
Це було тут, в Ейсселмері,
коли німецько-американський астроном Вальтер Бааде
та голландський астроном Ян Оорт
розповіли колегам про свій план європейської обсерваторії
у південній півкулі.
Поодинці ніяка із європейських країн не могла конкурувати із США.
Але разом вони сила.
Сім місяців по тому, дванадцять астрономів із шести країн зібралися разом тут,
у цій величній Сенатській Залі Лейденського Університету.
Вони підписали декларацію,
на знак бажання заснувати Європейську обсерваторію у південній Африці.
Це й вимостило шлях до народження ESO.
Але постривайте!… Південна Африка?
Так, у цьому був смисл.
У південній Африці вже було обсерваторія Кейп, а після 1909,
також і Трансваальська обсерваторія в Йоханнесбурзі.
Лейденська обсерваторія також мала власну станцію в Хартебіспурті.
В 1955,
астрономи установили вимірювальні прилади для пошуків найкращого місця для великого телескопа.
Зікогат у Великому Кару. Або Тафелькоп’є в Бломфонтейні.
Але погода не була сприятливою.
Десь в 1960, вся увага перейшла на суворий ландшафт північного Чилі.
Американські астрономи також запланували тут
свою власну обсерваторію у південній півкулі.
Важкі кінні експедиції виявили умови набагато кращі, ніж у південній Африці.
У 1963 році було вирішено остаточно. Це буде Чилі.
Шість місяців по тому, гора Ла Сілла була обрана
для розташування майбутньої Європейської Південної Обсерваторії.
ESO перестала бути далекою мрією.
Зрешта, п'ять європейських країн підписали Конвенцію ESO 5 жовтня 1962 року -
це і є офіційним днем народження Європейської Південної Обсерваторії.
Бельгія, Німеччина, Франція, Нідерланди та Швеція
зобов`язалися дотягнутись до південних зірок.
Ла Сілла та її околиці були придбані у чилійського уряду.
Була прокладена дорога до середини цього "ніщо".
Перший телескоп ESO побачив світ у металургійній компанії в Роттердамі.
І в грудні 1966,
Європейська Південна Обсерваторія відкрила своє перше око до неба.
Європа розпочала свою грандіозну подорож космічних відкриттів.
На небі
167 000 років тому, вибухнула зірка в невеликій галактиці біля Чумацького Шляху.
В часи далекого вибуху,
Хомо Сапієнс тільки почала бродити по африканській савані.
Але ніхто не міг помітити космічного фейєрверку,
оскільки тоді спалах світла тільки розпочав свій довгий шлях до Землі.
До того часу, як світло від наднової пройшло на 98% свій шлях,
грецькі філософи тільки почали роздумувати про природу космосу.
Перед тим, як це світло досягло Землі,
Галілео Галілей направив свій перший примітивний телескоп на небо.
І 24 лютого 1987 року,
коли фотони від вибуху накінець пролилися дощем світла на нашу планету,
астрономи були готові спостерігати цю наднову у всіх подробицях.
Наднова 1987A
спалахнула на південному небі,
невидимому із Європи та США.
Але на цей час ESO вже побудувала свій перший телескоп в Чилі,
надавши астрономам перший ряд крісел у цій космічній виставі.
Телескоп безперечно є основним інструментом
що дозволяє нам відкривати таємниці Всесвіту.
Телескопи збирають набагато більше світла, ніж неозброєне людське око,
тому вони відкривають слабкі зорі та дозволяють нам зазирнути глибше в космос.
Подібно до побільшуючого скла, вони також можуть показувати дрібніші деталі.
А телескопи обладнані чутливими камерами і спектрографами,
то надають нам багато інформації про планети, зорі та галактики.
Перші телескопи на Ла Сілла були різнорідними.
Там були як малі національні телескопи,
так і великі астрографи та камери широкого поля.
2.2 м телескоп, котрому наразі 30 років,
продовжує продукувати деякі із найбільш чудових видів космосу.
На піку Ла Сілла
знаходиться найбільше досягнення ESO перших років - це 3.6 м телескоп.
Віком 35 років, зараз він веде нове життя, як шукач планет.
Крім того, шведські астрономи побудували блискучу параболічну антену діаметром п'ятнадцять метрів,
щоб вивчати мікрохвильове випромінювання від холодних космічних хмар.
Всі ці телескопи разом допомогли нам відкривати Всесвіт, у якому ми живемо.
Земля - це лише одна із восьми планет Сонячної системи.
Від крихітного Меркурію до гіганта Юпітера,
ці кам'яні сфери та газові кулі є залишками матерії від утворення Сонця.
Сонце, у свою чергу, є середньою зорею галактики Чумацький Шлях.
Один іскра світла серед сотень мільярдів подібних зірок,
окрім роздутих червоних гігантів та вибухнутих білих карликів,
та дуже вертких нейтронних зірок.
Спіральні рукави Чумацького Шляху посипані сяючими туманностями,
"інкубаторами" яскравих скупчень новонароджених зірок,
та роїв навколишніх старих кульових скупчень.
Чумацький Шлях є лише однією із незліченних галактик у величезному Всесвіті,
який розширюється після Великого Вибуху, що був майже чотирнадцять мільярдів років тому.
За останні п'ятдесят років, ESO допомігла розкрити наше місце у Всесвіті.
Дивлячись вгору, ми також виявили наше походження.
Ми є частиною великої космічної історії. Без зірок нас би тут не було.
Всесвіт почався із водню та гелію, двох найлегших елементів.
Але зорі - то ядерної печі, які перетворюють легкі елементи в більш важкі.
Наднові, подібні до 1987A
сіяли у Всесвіті результати цієї зоряної алхімії.
Коли Сонячна система сформувалась близько 4.6 мільярда років тому,
в ній були дуже малі кількості цих важких елементів.
Метали та силікати, а також вуглець та кисень.
Вуглець в наших м'язах, залізо в нашій крові, а кальцій в наших кістках,
були викувані в попередніх поколіннях зірок.
Ви і я, в буквальному смислі, були зроблені на небесах.
Але відповіді завжди призводять до нових питань.
Чим більше ми дізнаємося, тим глибшими стають таємниці.
Яке походження та подальша доля галактик?
Чи існують там інші сонячні системи та чи може бути життя в чужих світах?
І що ховається в темряві серця нашої галактики Чумацький Шлях?
Астрономи явно потребують більш потужних телескопів.
І ESO надала їм революційно нові інструменти.
Бачити чітко
Чим більше, тим краще... Десь так, коли справа доходить до дзеркал телескопів.
Але великі дзеркала повинні бути товстими, щоб вони не деформувались від власної ваги.
Але в дійсності великі дзеркала деформуються в будь-якому випадку, незалежно від того, наскільки вони товсті та важкі.
Рішення? Тонкі легкі дзеркала та магія, що називається активною оптикою.
ESO є піонером цієї технології в кінці 1980-х,
зі своїм Телескопом Нової Технології.
На грані мистецтва.
Дзеркала Дуже Великого Телескопа (VLT) мають по 8.2 метрів ...
... та тільки 20 см товщини.
А ось магія:
система підтримки із комп'ютерним управлінням забезпечує те,
що дзеркало зберігає потрібну форму в будь-який час із нанометровой точністю.
VLT є флагманським об'єктом Європейської Південної Обсерваторії.
Чотири одинакових телескопи поєднують свої сили на вершині гори Паранал на півночі Чилі.
Побудовані в кінці 1990-х років
вони надали астрономам найкращі доступні технології.
В середині пустелі Атакама, ESO створила рай для астрономів.
Вчені зупиняються в La Residencia,
готелі, котрий частинами побудований під землею та валунами
одного із найбільш сухих місць на планеті.
Але всередині - пишні пальми, басейн та ... смачні чилійські солодощі.
Звичайно,
унікальністю Дуже Великого Телескопа не є його плавальний басейн,
а його неперевершені види Всесвіту.
Без тонкого дзеркала та активної оптики VLT був би неможливим.
Але це ще не все.
Зорі виглядають розмитими, навіть коли спостерігаються у найкращі та найбільші телескопи.
У чому причина? Атмосфера Землі спотворює зображення.
З`являється інше диво - адаптивна оптика.
На Параналі лазерні промені стріляють в нічне небо, щоб створити штучні зірки.
Датчики використовують ці "зорі" для вимірювання атмосферних спотворень.
Сотні разів на секунду
зображення коректується за допомогою комп`ютерної деформації дзеркал.
А кінцевий результат? Неначе атмосферна турбуленція була повністю вилучена.
Просто подивіться на різницю!
Чумацький Шлях є гігантською спіральною галактикою.
В його ядрі, котре на відстані 27 000 світлових років від Землі,
знаходиться таємниця, котру допоміг розгадати Дуже Великий Телескоп ESO.
Масивні пилові хмари перешкоджають нам бачити ядро Чумацького Шляху.
Але чутливі інфрачервоні камери можуть зазирнути крізь пил
і розкрити те, що знаходиться за ним.
За підтримки адаптивної оптики, було відкрито десятки червоних гігантів.
А протягом багатьох років видно, як ці зорі рухаються!
Вони обертаються навколо невидимого тіла в самому центрі Чумацького Шляху.
Судячи із зоряних рухів, невидимий об'єкт повинен бути надзвичайно масивним.
Велетенська чорна діра, в 4.3 мільйони разів масивніша від нашого Сонця.
Астрономи спостерігали навіть спалахи енергії від хмар газу
під час їх падіння в чорну діру.
Все це було виявлено завдяки адаптивній оптиці.
Таким чином, тонкі дзеркала і активна оптика дозволяють побудувати гігантський телескоп.
А адаптивна оптика компенсує турбулентність атмосфери,
надаючи нам дуже чіткі зображення.
Та це іще не вся наша магія.
Іще є третє. Воно називається інтерферометрія.
VLT складається із чотирьох телескопів.
Разом вони діють, наче один уявний 130 метровий телескоп.
Світло, зібране окремими телескопами, проходить через спеціальні тунелі,
а потім зводиться разом у підземній лабораторії.
Тут світлові хвилі об'єднані за допомогою лазерної метрології і хитромудрих ліній затримки.
Остаточним результатом є поєднання світлової сили від чотирьох 8.2-метрових дзеркал,
та проникливе бачення уявного телескопа за розміром більше п'ятнадцяти тенісних кортів.
Чотири допоміжних телескопи дають велику гнучкість всій мережі.
Вони можуть видаватися крихітним поруч із чотирма гігантами.
Тим не менш, їх дзеркала 1.8 метра в поперечнику.
Це більше, ніж найбільший телескоп у світі всього сто років тому!
Оптична інтерферометрія є чимось на зразок дива.
Магія зоряного світла в пустелі.
І результати вражають.
Дуже Великий Телескоп Інтерферометр показує в п'ятдесят разів більш докладно,
ніж Космічний Телескоп Хаббл.
Наприклад, він показав нам крупним планом подвійну зорю-вампір,
де зоря краде речовину зі свого компаньйона.
Нерегулярні викиди зоряного пилу були виявлені навколо Бетельгейзе -
це означає, що зоряний гігант недалекий до стану наднової.
Також астрономи виявили навколишні пилові диски новонароджених зірок ...
... сировину для утворення майбутніх землеподібних світів.
Дуже Великий Телескоп - то є найгостріше око людства, спрямоване в небо.
Але астрономи мають інші засоби збільшити свої горизонти
і розширити свої погляди.
Європейська Південна Обсерваторія
навчилися бачити Всесвіт у зовсім іншому виді світла.
Змінюються види
Чудова музика, чи не так?
Але уявіть, що у вас вади слуху.
А що, коли б ви не чули низькі частоти?
Або ж високі частоти?
Астрономи звиклі до подібного.
Людське око чутливе тільки до малої частини випромінювання Всесвіту.
Ми не можема бачити світло на довжинах хвиль, коротших ніж у фіолетового світла,
або довших від червоного.
Ми не відчуваємо всю космічну симфонію.
Інфрачервоне, або теплове випромінювання, було вперше відкрите Вільямом Гершелем у 1800.
Ви не можете мене побачити в темній кімнаті.
Але візьміть інфрачервоний тепловізор і зможете побачити тепло від мого тіла.
Подібним чином інфрачервоні телескопи виявляють космічні об’єкти, котрі надто холодні, щоб випромінювати видиме світло,
це темні космічні газо-пилові хмари, в яких народжуються зорі та планети.
Протягом десятиліть
астрономи ESO вельми хотіли вивчати Всесвіт
на інфрачервоних хвилях.
Але перші детектори були малі та мало ефективні.
Вони давали нам розмите зображення інфрачервоного неба.
Сучасні інфрачероні камери великі та потужні.
Їх охолоджують до дуже низьких температур для підвищення їх чутливості.
І Дуже Великий Телескоп ESO був сконструйований, щоб добре їх використовувати.
Фактично, деякі технологічні хитрощі, такі як інтерферометрія, працюють тільки в інфрачервоному світлі.
Ми розширили наше поле зору, відкривши Всесвіт у новому світлі.
Ось темна бульба в хмарі космічного пилу. Вона закриває від нас зорі тла.
Але в інфрачервоному світлі ми через пил можемо бачити зоряне сяйво.
A ось туманність Оріона - зоряні ясла.
Більшість новонароджених зірок приховані пиловими хмарами.
І знов на порятунок приходить інфрачервоне світло, відкриваючи зоряне утворення!
А в кінці своїх життів, зорі видувають газові бульби.
Космічні експонати у видимому світлі,
але їх інфрачервоні зображення показують набагато більше подробиць.
Не забувайте про зорі та газові хмари,
захоплені гiгантською чорною дірою в центрі галактики Чумацький Шлях.
Без інфрачервоних камер ми б їх ніколи не побачили.
В інших галактиках
інфрачервоні дослідження відкрили справжній розподіл зірок типу Сонця.
Найвіддаленіші галактики можна вивчати тільки в інфрачервоному світлі.
Їх світло має зсув в бік цих довгих хвиль
через розширення Всесвіту.
Поблизу Параналу є мала гірська вершина із одинокою спорудою.
Всередині споруди знаходиться 4.1 м телескоп VISTA.
Його побудувала Велика Британія - десята країна-учасниця ESO
VISTA працює тільки в інфрачервоному діапазоні.
Він використовує гігантську камеру, котра важить як малий грузовик-пікап.
Однозначно, але VISTA надає неперевершені види інфрачервоного Всесвіту.
ESO займається оптичною астрономією від початку свого заснування 50 років тому,
а інфрачервоною астрономією - десь біля тридцяти років.
Але космічна симфонія має більше регістрів.
П’ять тисяч метрів над рівнем моря, високо в чилійських Андах
є плато Чахнантор.
Астрономія іще так високо не заходила.
Чахнантор є домівкою ALMA
– Великого Міліметрово-субміліметрового Масиву Атакама.
Наразі ALMA на стадії будівництва.
Місце настільки неприязне, що на ньому навіть важко дихати!
Маючи тільки десять антен із їх кінцевого числа 66,
ALMA провів перші спостереження восени 2011.
Із космосу йдуть міліметрові хвилі. Щоб їх спостерігати, потрібне високе та посушливе місце.
А Чахнантор для цього є одним із найкращих місць на землі.
Хмари холодного газу та темного пилу стають видними, коли зіштовхується пара галактик.
Тут зорі не народжуються, але тут вони "плануються".
А ці спіральні хвилі, викинуті згасаючою зорею
— чи можуть вони бути породжені планетою навколо зорі?
Змінюючи точку зору,
ми краще розуміємо походження планет, зірок та галактик.
У повній симфонії космосу.
Охоплення
Стефан Гюсар любить зорі.
Не дивно, що він також любить північне Чилі.
Тут картини Всесвіту є одними із найкращих у світі.
І не дивно, що він любить Європейську Південну Обсерваторію
- Європейське око до неба.
Стефан є заслуженим французьким фотографом і письменником.
Також він є одним із фото-амбасадорів ESO.
На чудових фото він захоплює усамітнення пустелі Атакама,
високотехнологічну досконалість гігантських телескопів,
і пишність нічного неба.
Подібно до своїх побратимів фото-амбасадорів зі всього світу,
Стефан допомагає у поширенні повідомлень ESO
Повідомлення про цікавість, здивування і натхнення,
проголошені через співробітництво та просвітницьку діяльність.
Співробітництво завжди було основою успіху Європейської Південної Обсерваторії.
50 років тому
Європейська Південна Обсерваторія
розпочалась із 5 держав-засновників:
Бельгії, Франції, Німеччини, Нідерландів та Швеції
Пізніше приєднались інші Європейські країни.
Данія у 1967 році, Італія та Швейцарія у 1982, Португалія у 2001.
Великобританія у 2002 році.
За останнє десятиліття Фінляндія, Іспанія, Чеська республіка і Австрія
також приєдналися до найбільшої астрономічної організації Європи.
Зовсім недавно Бразилія стала 15-им країною-учасницею Європейської Південної Обсерваторії,
і першої не європейською країною, що приєдналась.
Хто знає, що принесе майбутнє?
Разом країни-учасниці забезпечують найкращу астрономічну науку
в найбільших обсерваторіях світу.
Це також добре для їхньої економіки.
Європейська Південна Обсерваторія тісно співпрацює з промисловими підприємствами як Європи, так і Чилі.
Треба було збудувати дороги.
Вирівняти гірські вершини.
Італійський промисловий консорціум AES
збудував головну будівлю для чотирьох телескопів VLT.
Кожен телескоп важить близько 430 тонн.
Вони також побудували гігантські корпуси, кожен з котрих заввишки з десятиповерхову будівлю.
Німецька скляна компанія Schott виготовила тонкі VLT дзеркала
- більше 8 метрів діаметру і товщиною лише 20 сантиметрів.
На REOSC у Франції
дзеркала були відполіровані з точністю до мільйонної міліметра,
перед тим як відправитися у довгу подорож на Паранал.
Між тим, університети і дослідницькі інститути по всій Європі
розробили чутливі камери і спектрографи.
Телескопи Європейської Південної Обсерваторії побудовані на гроші платників податків.
На ваші гроші.
Тому ви теж можете взяти участь.
Наприклад, сайт Європейської Південної Обсерваторії - багате джерело астрономічної інформації,
включаючи тисячі дивовижних зображень і відео.
Також, Європейська Південна Обсерваторія випускає журнали, прес-релізи,
і документальні відео, такі як ви дивитеся прямо зараз.
І у всьому світі
Європейська Південна Обсерваторія сприяє виставкам та науковим ярмаркам.
Безліч способів прийняти участь у космічних відкриттях!
Чи знали ви, що імена чотирьох телескопів VLT
були придумані молодою чилійською дівчиною?
17-річна Jorssy Albanez Castilla
запропонувала імена Antu, Kueyen, Melipal та Yepun
що означають Сонце, Місяць, Південний Хрест і Венеру мовою індіанців мапучо.
Залучення школярів і студентів, таких як Хорссі, дуже важливе.
Ось де проводиться освітня діяльність ESO,
така, як шкільні уроки та студентські семінари.
Коли планета Венера проходила перед Сонцем в 2004 році
спеціальна програма була спрямована на європейських студентів і викладачів.
А в 2009 році, в ході Міжнародного Року Астрономії
ESO спілкувалась із мільйонами школярів та студентів у всьому світі.
Зрештою, сьогоднішні діти є астрономами майбутнього.
Але з точки зору охоплення, ніщо не зрівняється із самим Всесвітом.
Астрономія - наука наочна.
Зображення галактик, зоряних скупчень та зоряних ясел розпалюють вогонь нашої уяви.
Коли не зайняті наукою,
телескопи ESO іноді використовуються для програми Космічні Перлини
для одержання фото неба тільки з метою просвіти та пропаганди.
Зрештою, одна картинка варта тисячі слів.
Широка публіка може навіть взяти участь у створенні цих чудових зображень,
через конкурси "Приховані Скарби".
Російський аматор астрономії Ігор Чекалін переміг у конкурсі в 2010 році.
Його чудесні зображення засновані на реальних наукових даних.
Країни-учасниці, промисловість та університети.
Співпрацюють на всіх можливих рівнях,
ESO стала однією із найуспішніших астрономічних організацій в світі.
І через взаємодію із громадськістю, вам пропонується приєднатися до пригод.
Всесвіт є Вашим - відкривайте!
Ловимо світло
За півстоліття
Європейська Південна Обсерваторія продемонструвала велич Всесвіту.
Зоряне світло дощем падає на Землю.
Гігантські телескопи ловлять космічні фотони,
і живлять ними сучасні камери та спектрографи.
Сьогоднішні астрономічні зображення дуже відрізняються від зображень 1960=х.
Ще в 1962 році, коли зародилась Європейська Південна Обсерваторія,
астрономи використовували великі скляні фотопластинки.
Не дуже чутливі, неточні та складні у вжитку.
Як же відрізняються сьогоднішні електронні детектори!
Вони вловлюють майже кожний фотон.
Зображення доступні миттєво.
І, що найголовніше,
їх можна обробляти та аналізувати за допомогою комп’ютерних програм.
Астрономія дійсно стала цифровою наукою.
Телескопи Європейської Південної Обсерваторії використовують одні з найбільших
та найчутливіших детекторів у світі.
Камера VISTA має не менше 16 із них, що в загальній кількості складає 67 мільйонів пікселів.
Цей великий інструмент ловить інфрачервоне випромінювання від космічних пилових хмар,
новонароджених зірок,
та віддалених галактик.
Рідкий гелій підтримує температуру детекторів на рівні -269 градусів.
VISTA проводить інвентаризацію південного неба,
як дослідник вивчає невідомий континент.
Оглядовий телескоп VLT - інша пошукова машина,
але він працює у видимому діапазоні.
Його камера OmegaCAM ще навіть більша.
32 CCD матриці об’єднуються для створення вражаючих зображень
із приголомшливим дозволом у 268 мільйонів пікселів.
Поле зору - один квадратний градус
- це в 4 рази більше за повний Місяць.
Кожну ніч OmegaCAM створює 50 гігабайтів даних.
І це лише чудові гігабайти.
Пошукові телескопи - такі як VISTA і VST
також проглядають небо в пошуках рідкісних і цікавих об’єктів.
Потім астрономи використовують істинну потужність VLT
для детального вивчення цих об’єктів.
Кожний з чотирьох телескопів VLT
має свій набір унікальних інструментів,
кожен із котрих має свої сильні сторони.
Без цих інструментів гігантське око до неба Європейської Південної Обсерваторії було б таки сліпим.
Вони мають химерні імена: ISAAC, FLAMES, HAWK-I та SINFONI.
Гігантські високотехнологічні машини, кожна розміром з невеликий автомобіль.
Їх призначення:
записувати космічні фотони та відновлювати кожен можливий біт інформації.
Всі інструменти унікальні, але деякі більш особливі за інших.
Наприклад, тут NACO та SINFONI використовують адаптивну оптику VLT.
Лазери створюють штучні зірки
які допомагають астрономам виправляти атмосферні розмиття.виправляти
Зображення NACO такі різкі, наче вони були зроблені з космосу.
А ось іще MIDI та AMBER - два інтерфенометричні інструменти.
Ось з’єднані світлові хвилі від двох або більше телескопів,
так, ніби вони були захоплені одним гігантським окремим дзеркалом.
Результат:
найрізкіші види, які тільки можна уявити.
Але астрономія займається не тільки фотографуванням.
Окрім усього,
ви повинні розщепити світло зірок та вивчати їх склад.
Спектроскопія - один із найпотужніших інструментів в астрономії.
Не дивно, що Європейська південна Обсерваторія може похвалитися одними з найсучасніших спектрографів світу,
такими як потужний X-Shooter.
Зображення несуть більше краси, але спектри отримують більше інформації.
Склад.
Рух.
Вік.
Атмосфери екзопланет, що обертаються навколо віддалених зірок.
Або новонароджені галактики на краю спостережуваного Всесвіту.
Без спектроскопії ми були б лише дослідниками, що дивляться на розкішний краєвид.
Але із спектроскопією
ми вивчаємо топографію, геологію, еволюцію і склад цього ландшафту.
І ще одне.
Незважаючи на свою безтурботну красу, Всесвіт - несамовите місце.
Кожну ніч там щось трапляється,
та астрономи хочуть вловити кожну подію.
Масивні зірки закінчують своє життя у титанічних вибухах наднових.
Деякі космічні вибухи настільки сильні,
що вони на короткий час можуть затьмарити своїм сяйвом рідну галактику,
заповнюючи міжгалактичний простір невидимими, високоенергетичними гамма-променями.
Малі роботизовані телескопи реагують на автоматичні попередження від штучних супутників.
За кілька секунд вони наводяться на потрібну точку неба для вивчення наслідків цих вибухів.
Інші робоскопи фокусуються на менш драматичних подіях,
таких як проходження віддалених планет по диску їх зірок.
Космос весь час змінюється.
Європейська Південна Обсерваторія намагається не пропустити жодного удару серця.
Космологія - вивчення Всесвіту в цілому.
Його структура, еволюція та походження.
Тут важливо вловити якомога більше світла.
Ці галактики знаходяться так далеко, що лише кілька фотонів досягають до Землі.
Але ці фотони мають ключі до минулого космосу.
Вони подорожували мільярди років.
Вони змальовують картину перших днів Всесвіту.
Ось чому великі телескопи та чутливі детектори настільки важливі.
За останні 50 років
телескопи Європейської Південної Обсерваторії відшукали деякі з найвіддаленіших галактик та квазарів
які коли-небудь спостерігались.
Вони навіть допомогли виявити розподіл темної матерії,
природа якої залишається таємницею.
Хто знає, що принесуть нам нам наступні 50 років?
Пошук життя
Вас коли-небудь цікавило життя у Всесвіті?
Заселені планети навколо відділених зірок?
Астрономів цікавило це сотні років.
Зрештою, з такою кількістю галактик і зірок в кожній із них,
як Земля може бути унікальною?
У 1995 році швейцарські астрономи Мішель Майор та Дідьє Квело
були першими, хто відкрив екзопланету, що оберталась навколо звичайної зірки.
З того часу, мисливці за планетами знайшли сотні чужих світів.
Великих і малих, гарячих і холодних із великим різномаїттям орбіт.
Тепер ми на грані відкриття сестер-близнюків Землі.
А в майбутньому: планету із життям - Святий Грааль астробіологів.
Європейська Південна Обсерваторія відіграє важливу роль
у пошуку екзопланет.
Команда Мішеля Майора відкрила сотні екзопланет із Ла Сілла,
перший чилійський плацдарм Європейської Північної обсерваторії.
Ось спектрограф CORALIE,
встановлений на швейцарському телескопі ім.Леонарда Ейлера.
Він вимірює крихітні коливання зірок, викликаних гравітацією планет, що обертаються навколо.
Поважний 3.6-метровий телескоп Європейської Південної Обсерваторії також полює на екзопланети.
Спектрограф HARPS є найточнішим у світі.
Наразі він відкрив більше 150 екзопланет.
Його найбільший трофей:
багата система, що містить щонайменше 5, а, можливо, навіть і 7 чужих світів.
Але є й інші шляхи знаходження екзоплнет.
В 2006 році, 1.5-метровий данський телескоп допоміг знайти віддалену планету
яка тільки в 5 разів масивніша за Землю.
Що це за трюк? Гравітаційне мікролінзування.
Планета та її рідна зірка пройшли перед яскравішою зіркою, що на задньому плані,
збільшуючи зображення.
А в деяких випадках, ви навіть можете зробити зображення екзопланет за допомогою камери.
У 2004 році NACO - камера адаптивної оптики на Дуже Великому Телескопі,
зробила найперший знімок екзопланети.
Червона точка на цьому зображенні - це гігантська планета, що обертається навколо коричневої карликової зірки.
У 2010 NACO просунувся на крок вперед.
Ця зірка знаходиться на відстані 130 світових років від Землі.
Вона молодша та яскравіша за Сонце, в неї 4 планети на широких орбітах.
Гострий зір NACO надав можливість виміряти світло планети "с"
- газового гіганта, що в 10 разів масивніший за Юпітер.
Незважаючи на сліпучий блиск батьківської зірки,
слабке світло планети можна було розтягнути у спектр,
виявляючи подробиці про атмосферу.
Сьогодні багато екзопланет виявляються, коли вони проходять перед дисками своїх батьківськиї зірок.
Якщо нам трапиться побачити орбіту планети з ребра,
вона проходитиме перед своєю зорею кожен оберт.
Таким чином, маленькі регулярні падіння яскравості світла зірки
видають існування планети.
Телескоп TRAPPIST в Ла Сілла допоможе знайти ці невловимі транзити.
Тим часом,
Дуже Великий Телескоп детально вивчив транзитну планету.
Знайомтесь із GJ1214b - над-Землею, котра в 2.6 разів більша, ніж наша рідна планета.
Під час транзитів, атмосфера планети частково поглинає світло батьківської зірки.
Чутливий спектрограф Європейської Південної Обсерваторії FORS виявив, що GJ1214b
цілком можливо, є гарячим та парним "сауна"-світом.
Газові гіганти та "сауна"-світи не є сприятливими для життя.
Але полювання ще не закінчилось.
Скоро на VLT буде встановлений новий інструмент SPHERE.
SPHERE зможе виявляти слабкі планети в сяйвф їх рідних зірок.
В 2016 році на VLT прибуде спектрограф ESPRESSO
який значно перевершить теперішній інструмент HARPS.
І як тільки Дуже Великий Телескоп ESO буде завершено,
він зможе знайти докази чужих біосфер.
Життя на Земля - багате.
У Північному Чілі є кондори, вікуньї, віскаші та гігантські кактуси.
Навіть сухі ґрунти пустелі Аткама кишать витривалими мікробами.
Ми виявили будівельні блоки життя у міжзоряному просторі.
Ми дізналися, що планети рясні.
Мільярди років тому комети принесли воду та органічні молекули на Землю.
Хіба не могло таке статися ще в якомусь місці?
Чи ми одні?
Це найбільше питання.
І відповідь на нього знаходиться майже в межах досяжності.
Будівництво великого
Астрономія - велика наука.
За межами Землі - незмірний Всесвіт,
та дослідження космосу вимагає великих інструментів.
Ось п’ятиметровий рефлектор Хейла на горі Паломар.
50 років тому, коли зародилась Європейська Південна Обсерваторія,
це був найбільший у світі телескоп.
Наразі Дуже Великий Телескоп ESO, котрий знаходиться на горі Паранал, є найсучаснішим.
Будучи найпотужнішою в історії обсерваторією,
вона відкрила всю велич Всесвіту, в котрому ми живемо.
Але астрономи звернули свої погляди на ще більші інструменти.
Та ESO виконує їхнє бажання.
Сан-Педро-де-Атакама.
Заховане серед прекрасної природи і природних чудес,
це мальовниче містечко - дім місцевих атакамців
та шукачів пригод.
А також астрономів та інженерів з Європейської Південної Обсерваторії.
Недалеко від Сан Педро, приймає свою форму перша машина мрії Європейської Південної Обсерваторії.
Це ALMA - Великий Міліметрово-субміліметровий Масив Атакама.
АЛМА - спільний проект Європи, Північної Америки та Східної Азії.
Він працює як гігантське збільшувальне скло.
66 антен, розташованих близько одна до одної, створюють широке поле зору.
Але якщо їх розсунути, вони нададуть набагато більше деталей на меншій ділянці неба.
В субміліметрових хвилях ALMA бачить Всесвіт зовсім в іншому світлі.
Але що це розкриє?
Народження перших галактик у Всесвіті в результаті Великого Вибуху.
Холодні та пилові хмари молекулярного газу
- зоряні ясла, де зароджуються нові сонця і планети.
А також: хімія космосу.
АЛМА буде вистежувати органічні молекули - будівельні блоки життя.
Будівництво антен ALMA в самому розпалі.
Два гігантських транспортера Отто і Лорі,
перевозять готові антени на плато Чахнантор.
На висоті 5000 метрів над рівнем моря,
масив забезпечує безпрецедентні картини мікрохвильового Всесвіту.
В той час як ALMA майже завершений,
наступній машині мрії Європейської Південної Обсерваторії потрібно ще кілька років.
Бачите ту гору?
Це Армазонез.
Недалеко від Паранал,
вона буде домівкою для найбільшого телескопа в історії людства.
Познайомтесь - Європейський Надзвичайно Великий телескоп.
Найбільше в світі око до неба.
Використовуючи дзеркало майже 40 метрів у діаметрі,
E-ELT робить своїх попередників карликами.
Майже 8 тисяч сегментів дзеркал, котрі управляються комп’ютерами.
Складна оптика, що дозволяє робити найбільш різкі зображення.
Купол висотою з дзвіницю церкви.
E-ELT - це покорення вершини.
Але найбільше чудо - це звичайно Всесвіт.
E-ELT виявить планети навколо інших зірок.
Його спектрографи рознюхають атмосфери цих чужоземних світів,
в пошуках життя.
Ще далі, E-ELT вивчатиме окремі зірки в інших галактиках.
Це як перша зустріч жителів сусідніх міст.
Працюючи як космічна машина часу,
гігантський телескоп дозволяє побачити минуле мільярди років тому,
щоб дізнатися, як все почалось.
І це може розкрити таємницю прискорення Всесвіту
- таємничий факт, що галактики відштовхуються одна від одної
все швидше і швидше.
Астрономія - велика наука, і це наука великих таємниць.
Чи є життя за межами Землі?
Яке походження Всесвіту?
Новий телескоп-монстр Європейської Південної Обсерваторії допоможе нам в нашому прагненні зрозуміти.
Ми ще не досягли цього, але це не займе багато часу.
Так що ж буде далі?
Ніхто не знає.
Але Європейська Південна Обсерваторія готова до пригод.